DET IMPERIELLE TEATER I MOSKVA
Bravo! Bravo!
Unnskyld meg.
Vognen er klar, sir.
Hei.
Hvor er min søster?
Shamrayev dro til teateret.
Hun er her hvert øyeblikk.
Jeg kommer til å savne denne verdenen.
Jeg ønsker...
At jeg hadde sett mer av den.
Nei, ikke snakk sånn tull.
Du har sett mer av den enn jeg har.
Jeg tror de er her.
Masha, bli med meg.
- Frue. - Polina.
- Sir. - God kveld.
Masha.
- Kostya. - Hei, mor.
Se på deg.
- Hvordan har han det? - Hvordan har jeg det?
De mente det var viktig å sende etter deg,
så jeg må være alvorlig syk.
Konstantin?
Moren din forteller at du ikke er sint på meg lenger.
Boris tok med bladet med din nye historie.
Vis ham.
Det er veldig snilt av deg. Takk.
Mens Sorin hviler, skal vi spille et spill?
- Skal jeg hente lottospillet, mor? - Ja kjære.
Du har mange tilhengere i Moskva. Alle spør etter deg.
Likte du historien?
Jeg skal lese den på toget tilbake til Moskva.
Så du drar snart?
I morgen, sannsynligvis.
Polina, hvordan kan jeg hjelpe til?
Jeg tror vi er klare.
Ja.
Boris, kom.
Vi spilte ikke da du var her om sommeren.
Vi pleier å spille lotto når de lange nettene setter inn.
Det er min mors gamle sett.
Det er et tullete spill, men etter en stund så tenker du ikke over det.
Kostya. Lukk det vinduet. Det trekker.
Du skulle ha hørt mottakelsen jeg fikk i kveld.
Hodet mitt er fortsatt i skyene.
Blir du med, Konstantin?
Nei mor, hvis det går greit, så vil jeg jobbe litt.
Innsatsen er ti kopecks. Legger du inn for meg, doktor?
Med min glede.
- Har alle lagt inn? - Ja.
Er dere klare? Nå spinner jeg.
22.
Konstantin spiller pianoet.
Han er nok sørgelig, stakkars.
77.
De har vært på nakken hans i avisene.
Han klarer ikke å finne sin egen stemme.
Jeg tror på Konstantin.
Det er noe der. Han tenker i bilder.
Historiene hans er så kraftfulle. Jeg blir påvirket av dem, hva med deg?
Åtte.
81.
Å, far.
En gang til, fra starten.
Nei, om jeg ikke går hjem nå, lar ikke faren min meg komme tilbake.
Ri med meg.
Jeg kan ikke. Jeg har for mye arbeid å gjøre.
Jeg ser deg i kveld.
Ikke vær sen, og lær deg replikkene dine.
Jeg elsker deg.
Kostya!
Jeg setter dukkene her borte.
Vil du ha en?
Nei.
Ellers takk.
Hvorfor går du alltid i sort?
Jeg sørger over livet mitt.
Hvorfor?
Du er frisk. Du har nok penger til å klare deg.
Livet er mye vanskeligere for meg. Jeg er en skolelærer.
Jeg tjener nesten ingenting.
Du ser ikke meg i sort.
Det handler ikke om penger.
Til og med en fattig mann kan være lykkelig.
Jeg får kun likegyldighet fra deg.
Gi deg, Medvedenko.
Jeg er rørt av din kjærlighet.
Jeg kan bare ikke returnere den. Det er alt.
- Dette er et teater. - Masha.
Masha, vent!
Teppet går opp nøyaktig klokken 20:30, når månen står opp.
- Spennende. - Selvsagt,
hvis Nina ikke er her snart, blir hele effekten ruinert.
Hun er allerede sen.
Ikke vær utålmodig.
Du vet hvordan faren hennes er.
Jeg har en ting å spørre deg om. Jeg har ett ord å si til deg.
Champagne. Jeg spurte etter champagne
- i morges? - Kjære, kjære.
- Jeg spurte etter det i går. - Kjære deg.
Nei, jeg ville ha den oppe i mitt rom.
Hvorfor er søsteren min i et slikt dårlig humør?
Hvorfor?
Fordi hun kjeder seg.
Sjalu.
Hun er allerede i mot meg, og stykket
fordi hun ikke er med i det, men Nina er det.
Hun hater det allerede.
Moren din forguder deg.
Hun vet også at jeg ikke har noe respekt for hennes teater.
Hun tror hun dedikerer seg til å tjene menneskeheten
med sin hellige kunstform, men for min del,
er det moderne teater banalt og fylt med klisjéer.
Når de tar billige, vulgære plot
og billige, vulgære taler og prøver å trekke
lett fordøyelige moraler,
så vil jeg løpe ut døra og fortsette å løpe
på samme måte som Maupassant løp fra Eiffeltårnet
fordi vulgariteten dets knuste hjernen hans.
- Vi trenger teateret. - Det vi trenger er nye former,
og hvis vi ikke kan ha dem, ikke gi oss noe.
Boris!
Kom her.
Har du noe sladder om ham?
Han er smart, faktisk.
Upretensiøs.
Litt melankolsk. Ganske flink.
Ikke engang 40, men han er allerede en kjendis.
Kanskje litt kjepphøy.
Nå for tiden drikker han mye øl og elsker med eldre kvinner.
Da jeg var ung, hadde jeg to ting jeg ville.
Jeg ville bli gift. Jeg ville bli en forfatter.
Jeg klarte ingen av delene.
Hei Nina!
Bare tanken av henne får hjertet mitt til å hamre.
Jeg er vanvittig lykkelig.
Min muse, min drøm.
Jeg håper jeg ikke er sen.
Nei.
Jeg har bekymret meg i hele dag og red som en galning for å komme hit.
Det går bra. Vi er alene.
Er det deg, Yakov?
Ja.
Vi starter når solen går ned. Få alle klare og på plass.
- Er månen på veg? - Jepp.
Stig, sol! Drep den misunnelige månen,
som alt er syk og blek av sorg.
Hvorfor er du så nervøs?
Jeg er ikke det.
Jeg er ikke redd for å opptre foran din mor,
men Boris Trigorin, han er så berømt.
Jeg er forlegen når det gjelder å opptre foran ham.
Han virket ung.
Han er ung og suksessrik. Ikke minn meg på det.
Historiene hans er utrolige.
Vel, historiene hans er fulle av liv.
I dine stykker, er alle døde.
Mitt mål er å vise livet slik vi opplever det i drømmer,
ikke på den måten det er eller den måten vi mener det burde være.
Ja, men ingenting skjer i stykket ditt.
Det er bare snakk.
Jeg synes det burde vært en kjærlighetshistorie.
"Et landlig sted," kalte de det.
Jeg sto bakerst...
Det begynner å bli fuktig.
Dra tilbake før stykket starter. Ta på deg støvlene dine.
Jeg er for varm.
Du er alt for sta. Føttene dine blir våte.
Du er en doktor, du burde vite bedre.
Se på det. Vi kommer til å sitte i skogen.
Du liker henne. Innrøm det.
Hvem liker du?
Masha, kan du spørre faren din om å slippe løs hunden?
Ellers kommer han til å ule i hele natt.
Spør ham selv.
Skal jeg sitte ved siden av deg, doktor?
Min kjære sønn, når starter vi?
Om et øyeblikk. Vær tålmodig.
Min kjære sønn, tålmodighet, når valpesyken brenner, kvel flammene.
Kjære mor,
la meg vri hjertet Deres. Hvis det mot formodning er i stand til å bli rørt.
Se her, på dette bildet.
Kall det ikke elskov, for Deres alder
har temmet blodets attrå.
Ydmykt blir det.
O du hederlige eldgamle skygge,
som svever omkring oss
i det natten legger seg over innsjøen,
dyss oss i søvne, og la oss drømme
om det som vil bli om 200 000 år.
Om 200 000 år er det ingenting.
Så la dem vise oss ingenting.
Ja la dem. Vi sover allerede.
Mennesker,
løver, ørner og fasaner,
hjortedyr,
gjess,
lydløse fisker lever i vannet,
sjøstjerner, og de som ikke kan bli sett
- av våre øyne. - Takk
I et ord, alle liv, alle liv,
alle liv,
etter å ha fullført deres sørgmodige gang,
dør de ut.
Allerede, har tusener av århundrer passert
siden Jorden har båret ett levende vesen,
og forgjeves, skinner den sørgelige månen sitt lys.
Kaldt, kaldt,
tomt, tomt,
forferdelig, forferdelig,
alt for forferdelig...
Akkurat det jeg tenker.
Mor!
Beklager.
Fortsett. Kom igjen.
Kroppene til levene vesener har forduftet til støv,
og deres sjeler har blandet seg til ett.
Den universelle sjel.
- Sir. - Det er meg! Meg!
I min sjel er Alexander den store,
og Caesar og Shakespeare,
og Napoleon,
og de mest ubetydelige igler.
Jeg tror dette skal være kunst.
Mor!
Jeg er alene.
Hvert hundrede år åpner jeg leppene for å tale,
og min stemme blir hørt i denne humørløse tomheten,
og ingen hører, og djevelen,
faderen til evig materie,
bestemt på å stoppe livet fra å vokse opp i deg,
forårsaker en konstant omdanning av atomer.
Som en fange, kastet inn i et tomt, dypt hull,
Jeg vet ikke hva som venter på meg.
I denne sta, grusomme kampen med djevelen,
kan jeg se klart...
- Det lukter som om noe brenner. - ...at jeg skal beseire han.
- Mor! - Ja jeg kan lukte røyk.
Og frem til da...
Skrekken! Skrekken!
Skrekken!
Min mektige fiende,
- djevelen, kommer nærmere. - Jeg forstår.
Det er en spesialeffekt.
Jeg ser hans grusomme blodrøde øyne.
Ta på deg hatten igjen.
- Du blir forkjølet. - Doktoren har
tatt av seg hatten for djevelen, faderen av evig materie.
Det er nok! Stykket er ferdig! Nok, nok.
Trekk for teppet!
Trekk opp teppet! Ta ned teppet!
Jeg har hatt nok!
- Nok! Nei, nok! - Hvorfor er du sint?
Beklager! Jeg glemte at å skrive og spille i teater
er reservert for de få utvalgte!
Jeg har vanhelliget monopolet!
- Kostya. - Hva er galt med ham?
Hva gjorde jeg?
Herlighet, han ville glede deg.
Jeg var villig til å høre på våset hans,
men påstandene hans om nye former, de er pretensiøse.
Siden når har fremvisningen av en morbid personlighet
vært en form for kunst?
Man skriver det man kan, så godt man kan.
Vel la han skrive det han vil, så godt han vil.
Men la meg være utenom.
Når Jupiter er sint, tar Jupiter feil.
Jeg er ikke Jupiter.
Jeg er en kvinne, og jeg er ikke sint.
Jeg er skuffet over at en ung mann kaster bort tiden på noe så tåpelig.
Takk.
Vet dere, noen burde skrive et stykke om en lærer og livet han lever.
Det er et hardt liv.
Veldig, veldig hardt.
Boris, kom. Sitt hos meg.
Du skulle vært her for ti, kanskje fem år siden.
Vi hørte på musikk, og sang hele natten, nesten hver natt.
Husker du all latteren og bråket?
Og alle kjærlighetsaffærene... så mange affærer.
Gjett hvem som er det romantiske idolet rundt her.
Ingen annen en doktoren.
Du er kjekk nå, men da så var du uimotståelig.
Hvorfor såret jeg ham?
Konstantin!
- Jeg går og ser etter ham. - Tusen takk.
Konstantin!
Polina.
- Mor? - Polina.
Far.
Unnskyld meg.
Det er ingenting.
Ikke bekymre deg. Jeg følte meg bare litt trist.
Unnskyld meg.
Konstantin!
SOFOKLES TRAGEDIEN ANTIGONE
IRINA ARKADINA MANDAG 5. MAI
Kom inn.
Er dramatikeren vår fortsatt på rømmen?
Jeg kan ikke finne ham.
- Brava. - Ja. Brava.
Brava.
Vi beundret deg. Du var vidunderlig.
For et fjes, og en slik fantastisk stemme.
Det ville vært trist for deg å bli på landet.
Du må på scenen.
Vel, det er min drøm, men...
Men hva?
Det kan skje.
La meg introdusere deg.
Boris Trigorin.
Ikke vær sjenert.
Han er en kjendis, men han har en enkel sjel.
Irina.
Min glede.
Jeg er beæret. Jeg har lest alt du har gjort.
Ser du, han er også beskjeden.
Konstantin!
Irina?
Takk.
- Hei. - Hei.
Det var et spesielt stykke, var det ikke?
Jeg forstod ikke et ord av det.
Men jeg likte å se på det.
Du var så naturlig.
Og omgivelsene var nydelige.
Er det fisk i innsjøen?
Ja.
Jeg elsker fisking.
Jeg kan ikke tenke meg noe mer fornøyelig
enn en kveld ved vannkanten med fiskestangen i hånda.
Der er du.
Jeg håper du ikke smigrer han.
Han vet ikke hvordan han skal oppføre seg når folk sier pene ting til ham.
Unnskyld meg.
Også var det en annen gang...
Dette var på operaen i Moskva.
Den berømte Silva sang i lav C.
Men skulle du sett,
en bassanger fra kirkekoret satt på balkongen,
og plutselig, til vår store forbauselse,
hører vi fra balkongen,
"Bravo, Silva."
En hell oktav lavere!
Som det her,
"Bravo, Silva."
Engelen av stillhet har møtt oss.
Det er på tide at jeg tar farvel.
Så tidlig? Vi vil ikke la deg dra.
Min far venter på meg.
Det er synd, veldig synd.
Kan du ikke bli, bare en time til.
Jeg ønsker virkelig, men jeg kan ikke.
Beklager. God natt.
Fattige jente.
Bokstavelig talt.
Hennes mor døde og etterlot alt til hennes far,
men når han dør, så gir han alt til sin nye kone.
Nina får ikke en cent. Hun får ingenting.
Det er skandaløst.
Ja.
For å være ærlig så er faren et monster.
Jeg må nesten røre meg, før jeg gror fast i stolen.
Bena dine er som planker.
La oss få i deg noe frisk luft, din uheldige gamle mann.
Madam?
Vær så snill, slipp løs den hunden.
Jeg kan ikke gjøre det.
Jeg er redd for at tyver skal gå inn i låven.
Jeg lover deg, det var en hel oktav lavere,
som det her,
"Bravo, Silva."
Og han var ikke en berømt sanger, bare en kirkesanger.
Hvor mye tjener en sanger i et kirkekor?
Kanskje jeg har gått fra vettet, men jeg likte stykket.
Ingen er her, er de?
Jeg er her.
Gi meg litt plass.
Det var noe med det.
En følelse av ensomhet.
Og så, når øynene til djevelen dukket opp,
så ristet hendene mine.
Konstantin!
Masha ser etter meg over alt.
Konstantin,
Jeg likte stykket veldig godt.
Det var absolutt uvanlig.
Jeg hørte jo ikke slutten, men det gjorde inntrykk på meg.
Du har et talent. Du må fortsette.
Jeg har hatt et interessant liv.
Jeg er tilfreds,
men hvis jeg noen sinne fikk oppleve den spirituelle ekstasen
en artist føler i det han skaper noe,
da tror jeg at jeg ville kastet fra meg mitt nåværende liv,
søkt nye ekstaser,
ikke la meg bli tynget ned av denne jordlige eksistens.
Hvor er Nina?
Hun måtte dra hjem.
Jeg burde gå til henne.
Konstantin!
Hei, Kostya.
Kostya, bli her.
- Konstantin. - Nei, jeg må komme meg vekk herfra.
Kan du være så snill å komme inn igjen?
- Moren din er veldig bekymret. - Si at jeg har reist.
- Vent, Konstantin. - Hva er det du vil?
-Jeg vet du er sint, jeg beklager.
- Masha, hør på meg. - Jeg prøver å hjelpe.
Nei, jeg sier at jeg forstår. Hva kan jeg gjøre?
Du kan la meg være i fred.
Kom igjen. Ikke vær sånn.
Jeg beklager, doktor.
Ungdommen, ungdommen.
Når folk ikke har noe bedre å si, så sier de, "ungdommen."
Det er en dårlig vane.
Masha.
Hva er galt, Masha?
Ingen vet hvor mye jeg lider.
Jeg elsker Konstantin.
Herregud.
For noen forbannelser denne innsjøen maner frem.
Hva kan jeg gjøre for deg, mitt barn?
Hva?
Konstantin.
Masha.
Hvorfor er min sønn så deprimert?
Han har hjertesorg.
Foten min sover.
Masha?
Alltid kledd i sort, røyker, drikker vodka.
Skolelæreren elsker henne.
Greit. Kom og stå ved siden av meg.
Du er 28, sant?
Jeg er nesten dobbelt så gammel som deg.
Kom hit.
Sergei, hvem av oss ser yngst ut?
Vel?
Hvem av oss ser yngst ut?
Du ser yngst ut, selvfølgelig.
Der, ser du? Og hvorfor?
Fordi jeg arbeider. Jeg gjør alltid noe.
Jeg lever livet.
Du sitter stille hele tiden, og lever egentlig ikke.
Sant?
Jeg har en regel.
Jeg tenker aldri på fremtiden.
Jeg tenker aldri på alderen eller døden.
Det som skjer, vil skje.
Jeg er alltid rak i ryggen, bekledd
og med håret comme il faut.
Ville jeg noensinne gå ut, enn bare her i hagen,
i mine arbeidsklær uten at håret er satt opp riktig?
Aldri.
Jeg holder meg ute av solen, naturligvis.
Det er derfor jeg ser så bra ut i min alder.
Jeg lar meg ikke falme slik som visse andre.
Ser du, Masha?
Se på meg.
Lett som en fjær. Jeg kunne spilt en 15 år gammel jente.
Gjett hvilken far og stemor som har dratt til Yalta i tre dager.
Jeg er deres til de kommer tilbake.
Er hun ikke bedårende? Snurr rundt for oss.
Veldig bedårende.
Ja, og pent kledd.
Du er en smart jente. Kom, sett deg ned med oss.
Jeg tror vi starter med krokettene, Eugenie.
Ja, frue.
Jeg har vondt overalt.
Men doktoren vil ikke lege meg.
Du er en gammel mann.
Selv om jeg er gammel, vil jeg leve.
Hvor er Boris?
Han er nede ved vannet og fisker.
Har du snakket med Konstantin?
Nei.
Jeg tror ikke han vil snakke med meg.
Du burde lese mer fra stykket hans senere.
Jeg vil gjerne høre slutten.
Virkelig? Hvorfor?
Jeg tror det var i 1873, på Poltava-festivalen.
Hun var fantastisk. Hun gav en utrolig fremføring.
Veldig herlig.
Vet du hva som skjedde med komikeren Chadin?
Han hadde en utrolig Rasplyuyev.
Bedre enn Sadovsky. Det har du mitt ord på, frue.
Hva holder han på med nå, frue?
Du spør meg om personer fra før oversvømmelsen.
Hvordan skal jeg vite det?
Hva med litt musikk etter måltidet?
- Kan du ikke synge for oss, kjære? - Nei, nei.
- Jo. - Nei, nei. Jeg kunne ikke.
Jo da, bare én sang.
Absolutt ikke.
Synging er langt fra min sterke side.
Vel, kanskje Nina da.
Vil du synge for oss?
Jeg har ikke sunget slik på år og dag.
Jeg hørtes så bra ut.
Det er varmt, det er stille.
Ingen gjøre noe. Hvorfor gjør ingen noe?
- Jeg prøver å lese. - Vel, bra for deg.
Jeg vurderer å dra inn til byen.
Polina. Du blir med meg, gjør du ikke?
Jeg vil gjerne følge deg.
Da er det bestemt.
Du gjør klar hestene, så er vi klare til å dra
om omtrent en time.
- Jeg tror det er en storartet idé. - Frue?
Det er en god idé, men hvordan kommer du deg dit?
Unnskyld meg?
Unnskyld meg, frue, men vi flytter rughøsten i dag.
Hvilke hester var det du ville bruke?
Hvilke hester? Hvordan skal jeg vite det?
Har vi ikke vognhester?
"Har vi ikke vognhester?"
Sir, med all respekt, det virker som du ikke vet
- noe om gårdsbruk. - Nei.
Det virker som du ikke vet hvordan du gjør jobben din.
- Vi finner en løsning. - Nei, nei, nei.
Han gjør dette hvert år.
Fordi du glemmer hvordan denne gården opererer hvert år.
- Ikke belær meg. - Vær så snill.
Jeg skal til Moskva, og jeg skal dit i dag.
Kan du være så snill å leie hester i landsbyen?
Vel, jeg kan ikke trylle frem hester fra tynne lufta.
Absolutt ubrukelig.
Hvert år med de samme unnskyldningene.
Hvis det er sånn du føler det, så sier jeg opp.
Hver sommer kommer jeg ned hit, og blir fornærmet av deg.
Da får du finne deg en annen manager.
Greit. Jeg drar til byen, og jeg kommer ikke tilbake.
Farvel. Min dypeste beklagelse
for at jeg ikke kan trylle hester ut av løse lufta.
Hvor vanskelig er det å finne en hest? Mitt kongerike for en jævla hest.
Si beklager til henne.
Gud!
Hva gikk jeg glipp av?
Irina er sint. Polina gråter. Og Shamrayev sier opp.
Jeg skal foreslå å bedøve dem alle.
Hva skal det bety?
Jeg har sunket så lavt, at jeg drepte denne måken.
Jeg legger den ved dine føtter.
Hva er galt med deg?
Snart, skal jeg drepe meg på samme måten.
Ikke følg etter meg.
- Jeg kjenner deg ikke igjen. - Jeg kjenner ikke deg igjen!
Du ser på meg som om jeg er en fremmed.
Skammer du deg over meg?
Du har blitt så...
Du snakker alltid i symboler...
Se på den måken. Hva betyr det?
Jeg beklager, Konstantin, men jeg forstår ikke.
Kanskje jeg er for dum til å forstå.
Hva er det du ikke forstår?
Stykket mitt var en fiasko.
Nå synes du jeg er et ubetydelig null
akkurat som resten av dem gjør!
Nina!
Sergei.
La meg få bo hos deg.
Jeg er ikke ung lengre.
La oss ende dagene våre sammen uten å gjemme noe.
Jeg er 55.
Det er litt sent for meg å endre livet mitt.
Er det fordi du har andre kvinner?
Jeg er ikke den eneste.
Du kan ikke invitere oss alle
- til å bo hos deg. - Polina...
Ikke gråt.
Jeg beklager.
Skuespillerinnens bror sover ofte, trenger en klipp.
Konstant ulykkelig.
Skuespillerinnens sønn, sjalu, opptatt av berømmelse.
Du skriver alltid.
Ja, vel, jeg er som besatt.
Jeg må skrive.
Han er fortsatt opprørt på grunn av teaterstykket.
Jeg er litt opprørt selv.
På grunn av en uforutsett hendelse, ser det ut til at vi reiser i dag.
Nei.
Jeg skulle ønske jeg hadde mer tid.
Det er ikke ofte jeg får muligheten til å møte en ung, interessant kvinne.
Jeg mener det.
Jeg har allerede glemt hvordan det er å være 18 eller 19.
Det er derfor de unge kvinnene i mine bøker og historier
ikke resonerer.
Å kunne være i dine sko, i bare en time,
vite hvordan du tenker,
hva slags lite vesen du er.
Vel, jeg kunne likt å være i dine sko,
vite hvordan det føltes å være en berømt forfatter.
Vel?
"Vel," hva?
Kommer du?
Eugenie?
Noe penere til i aften, tror jeg.
Du ville være komfortabel på veien tilbake.
Noe penere, tror jeg.
Den i lavendel?
Perfekt.
Hvordan føles det å være berømt?
Hvordan føles det?
Som om jeg ikke er berømt, kanskje. Jeg tenker aldri på det.
Vel, hva med når du leser om deg selv i avisene?
Hvordan føles det?
Når det er smigrende artikler, så liker jeg det.
Når de er slemme, så blir jeg deprimert en dag eller to.
Hvis jeg var like stor som deg, ville jeg dedikert livet mitt til folket.
De kunne trekt den staselige hestevognen min gjennom gatene
fordi jeg ville visst at de...
De, strekker seg opp til meg.
Det er det som gjør dem lykkelige.
Og i en staselig hestevogn, til og med.
Så du er Cleopatra nå?
Det å kunne føle det,
jeg kunne tåle å ha både familie og venner mot meg.
Jeg ville holdt ut fattigdom. Jeg ville spist rugbrød på loftet.
Men i gjengjeld, ville jeg fått berømmelse.
Ekte, umiskjennelig berømmelse.
Har du sett Nina?
Hun er ute på vannet med Boris.
Konstantin!
Jeg kjenner til alle øyene. Jeg har tilbrakt hele livet mitt her.
Du bor på et magisk sted.
Jeg misunner deg.
Folk flest kan knapt krabbe ut av deres kjedelige, obskure eksistenser,
men du får et liv som er briljant,
interessant, meningsfullt.
Du er lykkelig.
Er jeg?
Du snakker om berømmelse, lykke.
For meg, så høres du naiv ut.
Vel for meg, så høres du sløvet, og pompøs.
Greit.
Greit. Kom tilbake.
Vent.
Greit.
La oss snakke om mitt vakre, fantastiske liv.
Hvor starter jeg?
Dag inn og dag ut, blir jeg hjemsøkt av en enkelt, besatt tanke.
"Jeg må skrive. Jeg må skrive."
Så fort jeg gjør ferdig en historie,
så må gudene vite hvorfor, men jeg må skrive en til,
og en til, og en til.
Hva er så vakkert og fantastisk med det?
Det er et latterlig liv.
Her er jeg.
Jeg snakker med deg. Blir helt hisset opp...
Ser du den skyen der?
Ser ut som et flygel.
Da tenker jeg, jeg må få det med i en bok en gang.
"En sky svevde forbi, som så ut som et flygel."
Hvis jeg kjenner duften av en blomst.
Så skriver jeg det bak øret.
"Oversøt lukt, fargen til sørgedrakt."
"Skal referere til det neste gang jeg beskriver en sommerkveld."
Fortsett.
Konstantin?
Gå vekk!
- Nydelig dag... - Gå vekk!
Vi burde komme oss tilbake.
Vel, vi er på veg tilbake.
Ja.
- Det er det vi gjør. - Ja.
Jeg burde klare å slappe av på vannet, å glemmer meg bort.
Men til og med her, så får jeg ikke fred.
Vel, vi må ikke snakke hvis du foretrekker å...
Konstantin er alltid i skyene, drømmer om sitt neste stykke.
Da jeg var på hans alder, for mange år siden,
når man begynner, ukjent og ignorert,
så er arbeidet ren og skjær pine.
Men til og med da, når du er mindre kjent og ikke slår igjennom,
så vil du fortsatt være en del av det litterære fellesskapet.
Men når du er inspirert, når du skaper noe,
gir ikke det deg, i det øyeblikket,
følelsen av å bli løftet opp, en sublim lykke?
Boris!
Jeg blir påkalt.
For å pakke, sikkert.
Jeg ønsker jeg kunne bli.
Boris Alexeyevich!
Hva er dette?
Konstantin skjøt den.
Nydelig fugl.
Kan du ikke få henne til å bli?
Boris?
Hva skriver du?
En idé til en novelle.
En ung pike har tilbrakt hele livet ved innsjøen,
en innsjø hun elsker,
hvor hun føler seg lykkelig og fri,
som en måke.
Og?
Og tilfeldigvis, kommer det en mann,
som ser henne.
Og uten noe bedre å gjøre...
ødelegger henne.
Boris Alexeyevich!
Tåpelige gutt.
Jeg skal være ærlig med deg.
Hvis han hadde skadet seg forferdelig,
så kunne jeg ikke levd et minutt lengre.
Jeg har bestemt
at jeg skal rive denne kjærligheten ut av mitt hjerte.
Jeg skal rive den ut med røttene.
Hvordan skal du gjøre det?
Jeg skal gifte meg
med Medvedenko.
Det er vel å overdrive?
Er det?
Å elske uten håp.
Vente i flere år på noe som aldri kommer.
Du vet ikke hva jeg har følt.
I det minste, når jeg er gift,
så får jeg nye problemer som dekker over de gamle, ikke sant?
- Alt for forandring. - Nei, nei, nei.
Skolelæreren er ikke veldig smart.
- Nei, nei, nei! - Men han er en god person, og...
- Han har ikke noe penger, men... - Nei, nei, nei. Bli. Snill gutt.
Han elsker meg veldig mye.
Ikke se på meg på den måten.
Mange kvinner drikker. Bare ikke så åpent som jeg gjør det.
Skål for deg.
Du er en god person.
Det er synd at du drar.
Det synes jeg også.
Jeg vil ikke dra.
- Så spør henne om å bli. - Nei, nei.
Ikke når sønnen hennes er en...
Ikke nok med at han skal ødelegge sitt eget liv, han skal ødelegge mitt også.
Han har utfordret meg til en duell.
Å, nei.
Hvorfor?
På grunn av skrivingen min?
Det er plass til oss alle.
Selvfølgelig.
Men han er sjalu.
Du må forstå det.
Det har ikke noe med meg å gjøre.
Til neste gang, min venn.
Send meg bøkene dine, og skriv en hilsen.
Ikke noe "med vennlig hilsen" eller "beste ønsker."
Bare skriv, "Til Masha,
som ikke vet hvor hun hører til
eller hva hun gjør på denne jorden."
Unnskyld meg.
Velg en hånd.
Denne betyr nei.
Jeg prøver å bestemme hvorvidt jeg skal stå på scenen.
Jeg skulle ønske noen fortalte meg hva jeg skulle gjøre.
Vel, dette er noe ingen kan bestemme for deg.
Jeg har en liten gave til deg.
Hva er det?
Noe å huske meg etter.
Jeg har fått initialene dine gravert på den,
og, på den andre siden, er tittelen til en av dine bøker.
Det er veldig fint av deg.
Boris!
Gi meg to minutter før du går.
- Hvorfor linje 11 og 12? - Boris!
Bare to minutter i uterommet, vær så snill.
Jeg sang som det en gang.
En av aktorene sa til meg:
"Du har en veldig kraftig stemme, deres nåde."
Han stoppet et øyeblikk, og han tenkte,
"Kraftig, men fryktelig."
Hvem var det du snakket til? Nina?
Ja.
Hvorfor halter du rundt over alt
hvis leddene dine gjør vondt?
Så hva er det?
Det er bare en...
Har du noen av mine bøker i huset?
Jeg trenger å slå opp noe.
På kontoret. I bokhyllen i hjørnet.
Du må ikke reise med oss. Hvorfor blir du ikke bare her?
Du vil føle deg bedre.
Nei, nei. Ikke når du drar din vei. Det er deprimerende uten deg her.
Vel hva skal du gjøre i byen?
Ikke mye.
Hvordan er pasienten?
Bedre. Han hviler.
Han er ulykkelig, vet du.
Jeg vet han er ulykkelig. Han skjøt seg selv.
Jeg vet han ikke har det bra. Hvordan tror du det får meg til å føle?
- Greit, ro deg ned. - Jeg skal dra,
og jeg vet fortsatt ikke hvorfor han prøvde å...
Jeg tror sjalusi er grunnen, men jeg...
Jo tidligere jeg tar Boris vekk herfra, jo bedre.
Det er ikke den eneste grunnen.
Han er en ung, talentfull mann.
Han bor på landet uten noe egen inntekt,
ingen jobb, ingen fremtid.
Han er redd.
- Du kommer til å gjøre meg opprørt. - Hør på meg, Irina, kjære.
Han tror han er uønsket.
Han føler seg som et veldedighetsbarn. Gi han litt penger.
Så hvis jeg ikke var så gjerrig, og hvis du bare bodde i byen,
så ville vi alle vært lykkelige.
Jeg er grunnen til alle dine lidelser de siste 20 årene.
Det er bare min feil, mener du?
Jeg har bare lidd de siste ti.
Min sønn er dyktig nok til å finne sin egen jobb.
- En kontorjobb eller noe. - Gi ham penger!
La han dra til utlandet litt, nyte livet.
Utlandet vil koste en formue,
jeg vet ikke engang om jeg kan koste på en ny dress til han.
Selvfølgelig tror jeg på det.
Gi deg.
Du er en generøs, storsinnet kvinne.
Jeg har ingen penger.
Hvis jeg hadde hatt penger, ville jeg gitt det til han.
Jeg vet, du er nødende, generøs, men nødende.
Jeg er en skuespillerinne. Kostymene mine alene
- er nok til å ruinere meg. - Jeg respekterer deg.
Petrushka?
Hjelp! Noen, hjelp!
Hjelp!
Går det bra? Våkn opp. Hjelp! Noen.
Det går bra, mor. Det går bra.
- Han, han... - Det går bra med han.
Onkel svimer av til tider.
- Det er ikke seriøst. - Det går bra.
Du må legge deg litt ned. Tar du han?
Ja.
Herregud.
Her er en gåte til deg.
Hva går på alle fire om morgenen,
går på to midt på dagen, på tre om kvelden...
Om natten så er den på ryggen. Det går bra.
Jeg kan gå. Jeg kan gå!
Ikke se på meg på den måten.
Å bo på landet er ikke bra for ham, mor.
For guds skyld, kan du ikke gi han litt penger?
Jeg er en skuespillerinne, ikke en bank.
Å bo på landet gjør ham deprimert.
Jeg hørte deg.
Men jeg...
Doktoren er sen. Jeg...
Vil du bytte bandasjen min?
Ingen gjør det bedre enn deg.
Hent boksen med bandasjer.
"Hvis du trenger mitt liv, kom og hent det."
Du ser ut som noen i en turban.
Olga så deg gå rundt i går.
Hun ville vite hvilket land du kom fra.
Vel.
Skal vi se.
Der ja.
Det er jo nesten borte.
Bare et lite merke etter en uke.
Nå må du love meg, ikke noe mer av det her...
når jeg er borte.
Lover du?
Jeg lover.
Jeg ble bare gal et lite øyeblikk. Det skal ikke skje igjen.
Greit.
Beklager.
Husker du da du jobbet på Imperial?
Jeg var en liten gutt, og det var...
Det var en slåsskamp på gårdsplassen der vi bodde.
Vet du...
En kvinne i bygningen vår ble sårt skadet.
Husker du det?
Nei.
Hun hadde besvimt da de kom og hentet henne.
Du besøkte henne hele tiden.
Du tok med medisin til henne,
og du vasket barna hennes i badekaret.
Husker du ikke det?
Nei.
Det var to ballerinaer som bodde i bygningen på samme tiden.
De pleide å komme inn på kaffe.
Det husker jeg.
De var veldig religiøse.
De siste få dagene,
har jeg elsket deg så inderlig og oppriktig som da jeg var barn.
Jeg har ingen andre enn deg nå.
Jeg forstår bare ikke hvorfor...
Hvorfor lar du den mannen bestemme slik over deg?
Du kjenner han ikke, Konstantin. Han er en adelsmann.
- Adelsmann? - Du liker kanskje ikke
det faktum at vi er elskere, men du er intelligent og kulturert.
Jeg beklager.
Men vi blir revet fra hverandre på grunn av han,
og akkurat nå, er han i hagen med Nina,
hvor han prøver å overbevise henne om at han et slags geni.
Det virker som du får glede av å være vemmelig mot meg.
Jeg har den største respekt for den mannen,
og jeg ville satt pris på om du ikke snakket om ham slik
- i mitt nærvær. - Men jeg respekterer ham ikke.
Beklager, jeg kan ikke.
Bøkene hans...
De gjør meg kvalm.
Det er sjalusi.
De som mangler talent forakter de som har det.
Det er trøstepremien deres.
Er det derfor du bruker all din tid
- på å fornærme meg? - Nei.
- Fordi du ikke har talent? - Du oppfører deg som et barn.
Fordi jeg ikke lar meg lure av dere?
Ja, min sønn, radikalisten.
Ja kom igjen, løp vekk.
Løp vekk som du alltid gjør.
Løp vekk til det lille teateret ditt
og fremfør dine patetiske, dumme små stykker.
Jeg har aldri i mitt liv vært med i et slikt teaterstykke.
Jeg spiller i like mange elskede klassikere som jeg gjør komedier.
I vinter skal jeg reise rundt med Machbeth.
Er du en av heksene?
Jeg er Lady Macbeth.
Spydige lille null. Hold deg unna meg.
Du kan ikke engang skrive en tåpelig liten komediesketsj.
Du burde reise tilbake til Kiev og åpne en butikk.
- Parasitt. - Gjerrigknark.
- Rottereir! - Falmet stjerne!
Du er ubetydelig!
Grinunge.
Ikke gråt, vær så snill.
Vær så snill.
Det er ingenting å gråte for.
Han skal vekk.
Jeg lover.
Jeg tar han med vekk.
Og så skal jeg elske deg igjen, og alt vil være bra.
Jeg lover.
Se der.
Går det bra?
Greit?
Er vi venner igjen?
Jeg beklager.
Det går bra, mor.
Og du vil gjøre opp med Boris.
Det er vel ingen grunn til å krangle med han?
Mor, vær så snill. Ikke tving meg til å møte han.
- Greit, greit. - Jeg... kan ikke.
Greit.
Jeg holder meg ved innsjøen til han er borte.
"Hvis du trenger mitt liv, kom og hent det."
Hvordan var morgenen din?
Irina? Går det bra?
Det går bra, elskede. Det er på tide å dra.
Det er alt.
Men hva om vi...
Hva om vi hva?
Hva om vi blir her en dag til?
Kjære, hvorfor kan vi ikke bli?
Fordi, kjære, jeg vet hvorfor du vil bli,
men kontroller deg selv.
Du er litt full.
Bli nøktern.
Nei.
Vær rimelig.
Du tåler å ofre deg selv.
Vær en ekte venn.
Vær så snill, vær generøs. La meg gå.
Vær generøs?
Er du så betatt av henne?
Jeg er tiltrukket av henne. Jeg...
Dette kan være det jeg mangler i livet mitt.
Hva?
Kjærligheten til ei lita bondejente?
Det er så lite du kjenner deg selv?
Jeg kan ikke slutte å tenke på henne. Til og med nå,
jeg snakker med deg,
- men det er som om jeg sover. - Nei.
- Stopp, vær så snill. - Jeg er betatt av tanken på henne.
Dette kan være min siste sjanse for kjærlighet som dette.
Vær så snill, jeg ber deg.
- La meg gå. - Nei.
- La meg gå. - Nei, nei.
Du kan ikke si slike ting til meg, Boris.
Jeg er også bare en kvinne.
Dette er din sjanse til å være en kvinne ulik alle andre.
Du torturerer meg. Vær så snill, du skremmer meg.
Jeg har aldri kjent til slik kjærlighet.
Da jeg var ung kjempet jeg for å overleve med all min makt,
og nå er den foran meg, en lidenskap hittil ukjent for meg,
og du vil jeg skal løpe vekk fra den?
Du har gått fra vettet.
Jeg bryr meg ikke!
Vær så snill, la meg gå.
Min kjære,
min kjære, fantastiske mann.
Mitt livs siste side.
Hvis du forlater meg, enn ett øyeblikk.
Så vil det ta livet av meg før slutten.
Min magiker, min prins.
Min konge i all sin glans.
- Noen kan komme inn hvert øyeblikk. - La dem.
Jeg skammer meg ikke for at jeg elsker deg, og jeg lar deg ikke gå fri.
Du er den beste forfatteren i Russland.
Ditt arbeid har slik integritet, simpelhet og humor.
Karakterene dine er i live.
Forstår du at det er umulig å lese deg uten å bli fengslet.
Hva? Tror du jeg smisker med deg.
Se på meg.
Se inn i mine øyne.
Lyver jeg til deg?
Jeg er den eneste som alltid vil fortelle deg sannheten.
Alltid.
Du blir med meg, vil du ikke? Ikke forlat meg.
Jeg har ingen egen vilje.
Aldri hatt det.
Jeg har ingen ryggrad, svak, underdanig.
Er det virkelig det kvinner vil ha?
Ta meg, ta meg med deg.
Men ikke slipp taket, ikke et øyeblikk.
Du er min.
Selvfølgelig, du kan bli her hvis du vil.
Jeg kan alltids dra til byen,
og du kan komme etter en uke eller noe.
Det er ingen hast.
Nei, nei, vi drar sammen.
Hva enn du ønsker.
Farvel, frue.
Tilgi meg hvis noe ikke var som du ønsket.
Alt var helt fint.
Ikke gråt.
Dagene våre renner bort.
Hva skal vi gjøre?
Vel, hvis vi lever, så møtes vi igjen neste sommer.
Ikke glem meg.
Farvel, frue, og må Gud velsigne deg.
Tenk godt om meg, her er en rubel.
Den er til dere tre.
Frue, takk for besøket ditt.
Takk, takk.
Jeg tror jeg glemte spaserstokken min. Jeg vet hvor den er, unnskyld meg.
- Unnskyld meg. - Skynd deg.
Unnskyld meg.
Vi drar.
- Jeg beklager. - Det går bra.
Vi vil se hverandre igjen.
Jeg har bestemt meg en gang for alle.
Jeg skal på scenen.
I morgen, så drar jeg vekk herfra.
Jeg forlater min far, jeg forlater alt.
Jeg skal starte et nytt liv.
Jeg drar til Moskva.
Sir, vognen venter!
Dra til Slavyansky Bazaar.
Kontakt meg så fort du kommer dit.
- Jeg må gå. - Et øyeblikk.
Du er nydelig.
TO ÅR SENERE
Unnskyld meg.
Vognen er klar, sir.
Hei.
Det er din bror.
Har du ikke gjort nok allerede? Kom igjen. Han bad deg ikke om å bli.
Jeg må hjelpe mor. Jeg drar ikke.
Vær så snill, la oss dra hjem, Masha.
Nei.
- Jeg blir hele natten. - Masha, la oss dra.
Babyen er sikkert sulten.
Gå selv. Barnepiken mater ham uansett.
Jeg vil heller tilbringe natten her.
Igjen?
- Kommer du i morgen, da? - Ja.
Ja. I morgen.
Hjertet mitt verker for deg.
Jeg er ikke blind.
Vær så snill.
Alt er latterlig.
Ubesvart kjærlighet.
Det finnes bare i bøker
Du kan ikke sitte rundt og alltid håpe at noe skal skje.
Hvis du kjenner kjærligheten i hjertet, må du rive det ut.
Hvem skulle trodd om deg Konstantin, at det var en forfatter i deg?
Og nå, takk herren,
du har begynt å få penger fra bladene.
Hva vil du, Polina?
Jeg skulle ønske du var snillere mot min lille Masha, vær så snill.
La ham være, mor.
- Hun er en flink jente. - Mor!
Kvinner trenger bare et imøtekommende blikk
- en gang i blant, Kostya. - La ham være!
- Jeg burde vite det. - Nå har du irritert han.
Hvorfor måtte du forstyrrer du ham?
Sorin spurte om vi kunne re opp sengen hans her.
- Han vil være nærmere Kostya. - Ja, frue.
Takk, Yakov.
Hvor er min søster?
Shamrayev dro til teateret.
Hun er her hvert øyeblikk.
Jeg kommer til å savne denne verdenen.
Jeg ønsker...
At jeg hadde sett mer av den.
Nei, ikke snakk sånn tull.
Du har sett mer av den enn jeg har.
Etter alle reisene dine, hvilken by liker du best?
Genoa.
Hvorfor Genoa?
Når du går ut av hotellet ditt om kvelden,
så er gatene fylt med folk.
Du lar strømmen av folk ta deg med hit og dit, frem og tilbake.
Det har sitt eget liv.
Du blir en del av det, kropp og sjel.
Du får følelsen av at det kanskje finnes en universell ånd,
som den som Nina spilte i stykket ditt.
Hvor er Nina nå, Kostya? Hvordan har hun det?
Hun har det bra, tror jeg.
Jeg har hørt at hun har levd et noe urolig liv.
Nina er...
Det er en lang historie.
Vel, gjør den kort.
Hun forlot hjemmet sitt
og dro for å være med Boris, det vet du allerede.
De fikk et barn, som døde.
Ikke lenge etter så ble Boris lei henne.
Han gikk tilbake til gamle flammer, som du sikkert regnet med,
eller man kan si, han dro aldri fra dem.
Siden han mangler ryggrad så kan han bøye seg begge veier.
Hva med teateret?
Hun ble med i et teater utenfor Moskva,
og ble med på turné rundt provinsene.
Hun tok på seg alle de store rollene, men hun spilte dårlig.
Usmakelig
Mye hyling og store stygge gestikuleringer.
Det var øyeblikk, hvor du kunne se hennes talent,
da hun gråt eller døde.
Jeg prøvde å møte henne en gang, etter en opptreden.
Jeg ventet ved scenedøren som en tigger,
men hun ville ikke møte noen.
Jeg tror de er her.
Masha, bli med meg.
- Frue. - Polina.
- Sir. - God kveld.
- Masha. - Du kjente meg igjen.
- Er du gift nå? - Ja.
- Er du lykkelig? - Jeg er gift.
- Kostya. - Hei, mor.
Se på deg.
- Hvordan har han det? - Hvordan har jeg det?
De mente det var viktig å sende etter deg,
så jeg må være alvorlig syk.
Konstantin, jeg har en idé til din neste historie.
En god tittel vil være "Mannen som ville."
Da jeg var en ung man,
ville jeg bli en forfatter.
Jeg ble det aldri.
Jeg ville...
Jeg ville bli en god taler. Jeg var forferdelig.
Jeg ville bli gift.
Jeg ble aldri gift.
Jeg ville bo i en by, nå er jeg døende på landet.
Der har du det.
Konstantin?
Moren din forteller at du ikke er sint på meg lenger.
Boris tok med bladet med din nye historie.
Vis ham.
Det er veldig snilt av deg. Takk.
Mens Sorin hviler, skal vi spille et spill?
- Skal jeg hente lottospillet, mor? - Ja kjære.
Du har mange beundrere i Moskva. Alle spør etter deg.
Likte du historien?
Jeg skal lese den på toget tilbake til Moskva.
Så du drar snart?
I morgen, sannsynligvis.
Polina, hvordan kan jeg hjelpe til?
Jeg tror vi er klare.
Ja.
Boris, kom.
Vi spilte ikke da du var her om sommeren.
Vi pleier å spille lotto når de lange nettene setter inn.
Det er min mors gamle sett.
Det er et tullete spill, men etter en stund så tenker du ikke over det.
Kostya. Lukk det vinduet. Det trekker.
Du skulle ha hørt mottakelsen jeg fikk i kveld.
Hodet mitt er fortsatt i skyene.
Blir du med, Konstantin?
Nei mor, hvis det går greit, så vil jeg jobbe litt.
Innsatsen er ti kopecks. Legger du inn for meg, doktor?
Med min glede.
- Har alle lagt inn? - Ja.
22.
Applausen bare fortsatte.
88.
Tre kurver med blomster, to buketter.
34.
- Hva med denne sammensetningen? - Solstråle.
Jeg kan mine klær i det minste.
Konstantin spiller på pianoet.
Han er nok sørgelig, stakkars.
De har vært på nakken hans i avisene.
77.
Han klarer ikke å finne sin egen stemme.
Det er noe uvanlig ufokusert ved skrivingen hans.
Jeg tror på Konstantin.
Det er noe der. Han tenker i bilder.
Historiene hans er så kraftfulle. Jeg blir påvirket av dem, hva med deg?
Kan du tenke deg at jeg enda ikke har lest et ord han har skrevet?
Jeg finner aldri tid.
8
81
28
26
Steng dørene så ingen kommer inn.
Ikke vær redd. Ingen kommer inn.
Jeg vet din mor er her. Lås døren.
14.
- Kom igjen. - 26.
26! Vent.
Damer og herrer, det er mitt spill.
En unna. Jeg var så nærme.
Tok moren din han med seg?
Vet du, hvis jeg bodde på en innsjø som dette,
ville jeg kanskje aldri skrive igjen.
Nina.
Nina, ikke gråt.
Så,
du er en ekte forfatter nå.
Og jeg er en skuespillerinne.
Vi tok begge spranget ut i ilden.
Jeg drømte om ære og se på meg nå.
I morgen drar jeg til Yelets.
Vi er booket der for vintersesongen.
Jeg reiser tredjeklasse med de fattige.
Hvorfor ville du ikke møte meg?
Jeg trodde du hatet meg.
Jeg gjorde det.
Hatet deg.
Forbannet deg.
Hvis du har noen anelse om hvordan livet mitt har vært...
Jeg vet.
Det betyr ingenting for meg.
Jeg har ikke evnen til å slutte å elske deg.
Selv nå...
Nå har jeg hatt suksess.
Uten deg har livet vært...
Vær så snill.
Bli her med meg.
- Eller la meg bli med deg. - Nei.
- Nina, hva er galt? - Du burde ikke fortsatt elske meg.
Jeg burde bli drept.
Ikke si det.
Jeg er så trett.
Jeg trenger å hvile.
Jeg er måken.
Nei, jeg er en skuespillerinne.
Nina...
Vet du, han lo av meg.
Han gjorde narr av fremtredenen min.
Da jeg startet på scenen, jeg...
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre med hendene mine.
Jeg visste ikke hvor jeg skulle stå.
Jeg kunne ikke kontrollere stemmen min.
Jeg visste ikke hvordan det føltes å være på scenen
og hvor dårlig jeg spilte.
Du er en fantastisk skuespiller.
Nei, jeg er måken.
Jeg er måken. Jeg er måken.
- Nei. - Nina. Nina...
Nei det er ikke meg.
Jeg har vandret og vandret og tenkt,
og jeg vet nå at, for oss,
det som gjelder er ikke drømmer om ære og berømmelse,
men det handler om utholdenhet.
Det handler om å vite hvordan man fortsetter fremover til tross for alt.
Å ha tro på meg selv, det har hjulpet.
Men hva om
jeg ikke har tro på meg selv
eller noen anelse om hvor jeg går eller hva jeg gjør?
Jeg må gå.
- Jeg blir med deg. - Nei.
- Så bli her, vær så snill, Nina. - Nei.
Nina, vær så snill bli her.
- Ikke spør meg, jeg kan ikke. - Nina vær så snill.
- Jeg kan ikke. - Hvorfor?
Fordi jeg elsker ham.
Jeg elsker ham fortsatt.
Jeg elsker ham mer enn noensinne.
Jeg må gå.
Husker du hvor godt det var før?
Alt var så enkelt og klart.
Mennesker.
Løver.
- Ørner og fasaner. - Ørner og fasaner.
- Hjortedyr. - Hjortedyr.
Hjortedyr
Ja.
Ikke gi meg det blikket.
Nei, nei.
Du kommer til å bli redd også, når det er din tur.
De eneste som frykter døden rasjonelt
er de som tror på livet etter døden
fordi de frykter straffen for sine synder.
Men du...
Én, du tror ikke på Gud.
To, hvilke synder?
Du har ikke gjort noe,
bortsett fra å tilbringe 25 år i justisdepartementet.
28.
Da deler jeg ut kortene.
16
Supert.
13.
- 6. - Takk.
- Jeg vant. - Vant du?
Jepp.
- 37. - Ikke gå så fort.
Å, far.
45
- 45? - Endelig litt flaks.
- Dette må være juks. - En runde til. 33.
- Lotto! - Vent nå litt.
30.
- 81 - 81
22.
60.
Denne vinner jeg.
Vi får se på det.
La oss ta en runde til, skal vi?
Ja.
Takk.
Bare en liten eksplosjon i doktorvesken min.
Ingenting å bry seg om. Det skjer hele tiden.
Jeg skal gå og se.
Som jeg trodde.
En liten flaske med eter eksploderte.
Beklager.
Alt ble svart et øyeblikk.
Jeg trodde...
Sitt ned. Jeg skal hente drinkene.
Boris, kan du hjelpe meg?
Jeg ville spørre deg om noe.
Det er en historie i dette bladet
og jeg lurer på din mening.
Alle liv, alle liv,
alle liv,
etter å ha fullført deres sørgmodige gang,
dør de ut.
14.
Allerede, har tusener av århundrer passert
siden Jorden har båret ett levende vesen,
og forgjeves, skinner den sørgelige månen sitt lys.
Undertekst oversatt av: Eivind Eriksrud